Валери Иванов
Писмо

chitanka.info

Той получи писмо от Ирина.

Беше тъкмо застъпил на пост.

И зачете: „Прости ми, любими,

заминавам в чужбина — на гости!“

И изтръпна: „Това е измама!

Тя кръстосва с приятел градинките

и в тайфата е първата дама,

щом е скъсала нашите снимки!“

Да. Писмото й беше последно.

Без целувка за сбогом — финал.

Войничето стори нередното —

просто, само за миг — примижа…

Но дежурният нямаше време

да го чуе в среднощния хлад.

Отривисто изрече:

— Ей, редник! Утре — карцер, след този наряд!

А сърцето му лудо туптеше:

„Арестант по неволя — не може!“

Караулът блаженствено спеше.

Бавно пръста на спусъка сложи…

София, 1983 г.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.